În școala catolică ne-au învățat că Isus a murit pentru păcatele noastre.
Și cu sângele său el a făcut sacrificiul suprem.
Dăruindu-și viața pentru noi.
În Brooklyn am învățat de încă un sacrificiu.
Luarea unei vieți. Crezi că poți numi asta confesiunea mea.
Numai că eu nu cer iertare.
El e Bobby, unul dintre cei doi cei mai buni prieteni ai mei.
E cel mai de treabă tip din lume, dar și un hoț legendar.
El e Carmone, un tip grozav, dar care este incredibil de vanitos.
Și când era mic era tot așa.
Și ăsta desigur... sunt eu. Știu la ce vă gândiți.
Cum puteam să fur de la biserică. Știam că furtul este un păcat.
Dar eu am învățat să trăiesc după un alt set de reguli.
Regulile din Brooklyn
Să nu mai aflu că m-ai mințit!
- Care e numele tău? - Carmone Cusack.
- Mama ta locuiește aici? - Da, domnule.
- Uniformele astea sunt ca naiba. Ar trebui să ne lase să ne îmbrăcăm cum vrem.
- În ce? În haine de stradă? - Mai ții minte de puștiul acela roșcat?
Mamă! Veniți încoace!
Carmone! Michael! Grăbiți-vă!
La dracu!
- Dă-mi să-l văd și eu. - E al meu.
Ce faci?
Bună, cuțule. Ești bine?
- E drăguț. - Are dinții ascuțiți.
Ce vrei să faci cu el? - Nimic, îl iau eu.
Ai vrea să-l ți-l dau ție, știu. - Asta e o scenă înfricoșătoare.
Haideți să plecăm de aici.
Bobby a păstrat câinele. Și Carmone a păstrat bricheta.
Iar eu... puteți să fiți siguri că am păstrat pistolul acela.
Până în anul 1985 eram toți mari și la fel de apropiați.
Carmone s-a îndrăgostit... De el însuși.
Dacă i-ai fi spus să se ducă să și-o tragă singur, el s-ar fi gândit la asta.
Bobby era tot un băiat de treabă. Locuia acasă la el și nu avea bani.
Și ținea de fiecare bănuț pe care îl făcea.
Iar eu.. în ciuda faptului că eram distrusul cartierului...
Am reușit să ajung cumva la Universitatea Columbia, eu, un nenorocit din Brooklyn.
Am ajuns în liga principală. Nu mă înțelegeți greșit...
Îmi plăcea să citesc și eram un scriitor destul de bun.
Dar pentru mine școala era o cale să ies din cartier, șansa să ajung cineva.
Mi-am dat seama că capacitatea mea de a înșela oamenii și lipsa totală de conștiință...
Aș putea să ajung un avocat. Vroiam să-mi iau o casă mare în Westchester.
Unde puteam să mă joc tenis și polo și rahaturi de genul ăsta.
Ești orb?
Dar în cartierul meu era mai bine să păstrezi pentru tine ambițiile ca polo.
- Haide odată. - De douăzeci de minute cauți un loc.
- Nu sunt zgârcit. - Te rog, ai face orice să nu dai bani.
Dumnezeule! - Trebuie să parchezi aici.
Aici? Mă costă o avere.
- Uite acolo. - Ce spui de asta?
- Bagă-te acolo. - Calmați-vă.
- Suntem la 20 de mile distanță, bravo. - O să facem puțin exercițiu.
- Eu am făcut 200 de flotări azi. Nu mai am nevoie de exercițiu.
- E fericit? - Cine?
Tipul căruia i-ai tras-o.
- Ce dracu e cu papucii ăia? - Sunt normali.
Și bunicul meu are din ăștia.
- E un look clasic. Nu e ca puloverul tău care se demodează în 20 de minute.
- Nu contează, amice. - Arăți ca un gangster italian.
- Știi că Frederick Murray a jucat în filme? - Cui îi pasă?
Era tot așa îmbrăcat.
- Dă-l dracu! Mike, ai să-mi împrumuți 20 de dolari?
Până marți, haide. - Ce se întâmplă marți?
- O să vin cu altă scuză să nu ți-i dau. Te rog.
Bobby nu trecea pe lângă o biserică fără să se roage.
Cred că era obsedat de călugărițe. Se pare că Carmone se săturase.
În numele Tatălui, al Fiului și al Sfântului Duh... Știu că îți cerem multe...
Dar ai putea să-i ajuți pe acești doi ratați să și-o pună în seara asta?
- Ești tare bătut în cap, Carmone. - Da, te rogi la o fecioară să ne futem.
Știți că o să ajungeți amândoi în iad?
Bobby, mai relaxează-te.
În cartierul nostru... discoteca Pastels era locul potrivit pentru noi.
- Doamne, uită-te la toate gagicile astea. - E ca un muzeu de păsărici aici.
- Bună. Sora ta e aici? - E acolo.
- Uită-te cum s-a îmbrăcat ăsta. E ca unul din filme.
- Bună, scumpule. - Bună scumpo, o să te sun, îți promit.
Nenorocitule! Ce o să faci?
- Ce dracu faci? Cine plătește pentru astea?
Tu la ce dracu te uiți?
Hai afară, boule! - Vino încoace.
Mai era și secțiunea pentru VIP-uri. Acesta era un eufemism pentru șmecheri.
Până la mijlocul anilor '80, Cecil era deja căpitan în familia Gambino.
El era omul care ne controla cartierul.
Se știe foarte bine că era un nenorocit tare al dracu.
- Uită-te la costumul acela. E un costum de 2000 de dolari.
E foarte frumos.
Se spunea că Cecil a omorât odată un tip pentru că l-a tuns rău.
Cred că de aceea se explică de ce Carmone îl venera.
- Mă cheamă șeful. Cum îmi stă părul?
- Cum îți stă părul? Nu-i destul că-l lingi în cur, mai vrei și să i-o tragi?
Du-te dracu!
- Uite cine este. Ia loc.
Ce mai face mama ta? - Foarte bine, mulțumesc.
- Îl știi pe Frederico Brasi? - Carmone Cusack.
- Am auzit câteva lucruri despre tine. - Puștiul ăsta făcea numai prostii.
- Ai tupeu. E bine de știut asta.
Ar trebui să-l cunoști mai bine.
- Trebuie să-i bag mințile în cap. - Cui?
- Lui Carmone, se încurcă ca nebunul cu ăștia.
- E un băiat mare, știe ce face. - Vorbesc serios.
Bine, o să vorbim cu el.
Ce părere ai de cea în roz? - Aceea?
- E bună. - Nu vezi cu e îmbrăcată?
- E tare. - Vrei să te bagi cu ea?
Mă duc la ea. Tu oricum ești e invers.
Da! Da.
Nu te opri! Să nu te oprești!
Mickey! - Ce a fost asta?
- Ce? Nu a fost nimic. Nu-ți fă griji. - Ți-au spus numele.
- Sunt multe nume ca al meu. Haide, nu te opri.
- Vii odată! Haide, nu mai pot de foame.
- Nu este deloc amuzant. Prietenul tău e un bou.
- Haide, scoate-i-o din gură și hai să mergem.
Mă bucur că te-am văzut.
Nenorociților. Nu ați mai putut să stați cinci minute.
- Ar fi putut fi periculos, te-am salvat. - Da, dacă îi era foame. Ce se întâmpla?
- Dobitocilor. - Văd că au venit oamenii cu bani.
- Da, vreau multe clătite. - O cafea.
- Ce se mai dă cu ouăle astea? - Șuncă și brânză, doar scrie acolo.
- Bine, o să iau asta. - Ouă?
- Da, vă rog. - Cum vrei să fie făcute, boule?
- Amestecate. - Șuncă sau cârnați?
- Vreau o bucată din fiecare. - Cred și eu că vrei.
- Și o limonadă. - Mulțumesc.
- De ce trebuie să comanzi tot timpul ceva așa de stupid?
- Și ce e cu limonada? - Îmi place limonada.
- E apă goală. - Mersi.
- Ce mai e nou la organizație? - Ce vrei să spui?
- Ai stat acolo ceva vreme. - Am cunoscut niște oameni și ce?
- De ce te încurci cu ăștia? - De ce tot vă luați de mine?
Lăsați-mă în pace. Vine Crăciunul și am nevoie de niște bani.
- Ai nevoie de bani? Am eu o treabă pentru tine, nu ai cum să dai greș.
- Da? - Vino încoace.
Te duci la Macey și te angajezi, în prima săptămână totul e grozav.
Și la sfârșitul săptămânii îți dau un cec și îl pui deoparte.
Săptămâna viitoare faci la fel.
Și atunci or să-ți dea încă un cec.
- Și care e șmecheria? - Asta e, se numește o slujbă.
- Foarte amuzant, sunt sigur că prietena ta grasă te găsește foarte amuzant.
- Taci din gură, bolovane. - E o fată mare.
După ce mergeam la Hamilton de obicei ne despărțeam.
Carmone se duce la Pastel și își lua o prietenă.
Pentru acea noapte. - Ai grijă la păr!
- Scuze. - Bine, numai nu te atinge de păr.
În acest timp Bobby o lua pe Amy, prietena sa pe viață.
S-au cunoscut la un magazin de casete video, vroiau să ia amândoi Brigadoo.
Cred că oamenii s-au băgat împreună și pentru motive mai stupide.
Între lucru și școală nu mai aveam timp pentru o relație.
Sau cel puțin așa îmi spuneam.
În regulă, oameni buni. Examenul ăsta e foarte important.
Așa că să răspundeți la toate întrebările, puteți începe acum.
Mai țineți minte când v-am spus că îmi place să citesc? E adevărat.
În afara unui mic amănunt. Uram să citesc manualele de la școală.
Era ciudat și oarecum îmi plăcea să fiu nepregătit.
Era ca o provocare incredibilă. Eu împotriva sistemului.
Desigur, câteodată nu reușeam să fac față provocării.
Ca de exemplu acum.
Dacă luam un 7 m-ar fi omorât.
Eram la șase luni depărtare de terminarea facultății și trebuia să mă duc la drept.
Și totul se ducea pe apa Sâmbetei.
Dar nu lăsam eu să se întâmple așa ceva.
În regulă, oameni buni. Timpul a expirat.
Lăsați pixurile jos și aduceți-mi caietele.
- La BB lucram după școală. Se plătea bine și mâncam cât vroiam.
Du-te să cureți pe jos.
- Bună, tu ești șeful? - Eu lucrez de noapte.
Te pot ajuta cu ceva? - Earl Webber, eu sunt de la
protecția consumatorului. Știu că au mai fost controale pe aici.
Dar ce ai spune dacă ți-au spune că ți-aș putea reduce numărul controalelor?
- E clar că nu ești de pe aici. - Domnule, oprește-te chiar acolo.
Știi ce este ăsta? Este un meteorit.
L-am tăiat dintr-o bucată din Vietnam. - Sunt impresionat.
Ce vrei să spui? - Sunt sigur că poate să facă față aici.
Să-i spui șefului tău că Webber a trecut pe aici și să aibă grijă.
Să ai o seară bună. Era clar că tipul e nebun.
În New York, controalele de la protecția consumatorului erau controlate de șmecheri.
Dacă inventezi o cursă de șoareci mai bună aici, ai o cursă de șoareci în fund.
Temple Sianai era un tip care se ocupa cu cazinouri.
Să strângă bani pentru Israel. Sau cel puțin așa le-a spus polițiștilor.
Adevărul era că rabinul era un jucător înrăit și avea deja datorii de 50 de mii.
Cam așa era în fiecare seară. Cazinoul era condus de Cecil.
- Uite-l aici. - Bună, ce mai faci?
- El e amicul meu Michael. - Bună.
- Să nu uiți de treaba aceea. Și să vă jucați frumos aici.
- Bine. -21.
- Pentru a noua oară. - La naiba.
Uitați-vă acolo.
-21. - La naiba.
- Toată lumea pierde. - Așa e!
- Nu mă mai chinui atât. - Haide, știu că poți.
- La dracu! - Nu, asul e bun.
- Da? - Nu mai am bani, nu pot plusa.
- Mergi? - Nu mai am bani.
- Dă-i să meargă mai departe. E în regulă.
- Nu, nu vreau să fac asta. - Nu vrei să ții așii?
- Ba da, numai nu vreau să rămân cu datorie aici.
- Nu vrei? Dar dacă îi dau prietenului tău bani și tu o să câștigi?
- Nu pot să fac asta. - Mickey.
- Începi să devii cam complexat. - Nu vreau să vă jignesc.
Numai că aș prefera să nu fac asta.
- Deci o să rămâi așa? - Mai dă-mi una.
E încă 12.
Haide, mai dă-mi una.
- Regele sinucigaș. Ai fost un geniu, puștiule.
Regele sinucigaș.
- Bună treabă, domnule Martinez. - Domnișoară Preisin...
Foarte bine, domnișoară. Uitați-vă puțin peste ele.
O să continuăm discuția pe care am început-o despre Vito Powers.
- Scuzați-mă, eu nu mi-am primit lucrarea. - Nu ți l-am dat înapoi?
Nu.
S-a întâmplat ceva? - Nu mi s-a mai întâmplat așa ceva.
- Sper că nu ați pierdut-o. - Probabil am pus-o pe altundeva.
- Nu pot să cred așa ceva. - Ești sigur că ai predat-o?
- Ce vrea să însemne asta? - Nimic.
- O să aranjez să-l mai dai o dată. - Să-l mai dau o dată?
Dar deja studiez pentru examenul final. Asta este o porcărie.
- Liniștește-te. - Îmi pierzi lucrarea și este vina mea?
- De cât crezi că ai făcut? - Sincer, nu e cât cred eu că am făcut...
Știu că am luat un 10. Nu am mai învățat niciodată așa de mult.
Ce spui de asta? Dacă nu apare examenul final o să-ți facă întreaga medie.
- Bine. Numai să nu uitați când faceți media că eu am luat un zece aici.
- Bună. - Bună.
- Ce faci? - Bine.
- Eu sunt Michael, suntem colegi. - Da, știu.
Eu sunt Helen. - Da, știu.
- Foster mi-a pierdut testul, poi crede asta? - E destul de incredibil.
- Locuiești în oraș? - În partea de est.
Dar tu? - Deocamdată în Brooklyn.
Dar mă gândesc să mă mut. Poate în Village.
Mie îmi place orașul de acolo.
- Vrei să bem ceva? - Acum?
- Eu mă gândeam la sâmbătă, dar și acum este bine.
- Este ziua mea sâmbătă. - La mulți ani.
- Mulțumesc. Dau o petrecere sâmbătă.
Dacă vrei poți să vii. E în Tribeca.
- Da, eu merg acolo tot timpul. - Fac niște Marguerite minunate.
- Da? - Scuză-mă.
Ne vedem sâmbătă atunci. Oricând după nouă e bine.
- Minunat. Să ai o Zi a Recunoștinței fericită.
- Mersi. Și tu la fel.
Aceasta e casa lui Bobby. Dar stăteam și eu cu el.
Eu nu l-am cunoscut pe tatăl meu și mama mea a murit când aveam 17 ani.
Noi eram cam o familie. Aceea e mama lui Bobby.
Era una dintre cele mai groaznice bucătărese din Brooklyn.
În comparație cu Lasagna ei, un castron cu rahat ar avea un gust mirific.
Ea e mătușa Louise, cea mai deprimantă femeie din lume.
Ea nu ar fi fericită nici dacă ar sta în poala lui Isus.
El e tatăl lui Bobby. Deși s-a născut și a crescut aici în Brooklyn...
Acest om a făcut așa de multe modificări ale limbii engleze decât poeții cei mai de seamă.
- Nenorocitule, dă-mi telecomanda. - Haide, e marșul soldaților de lemn.
- Dă-i înapoi. - E Stan și Bran.
Al naibii câine, ieși afară! Theresa!
- Ce e? - Iar s-a pișat pe covor, e incompetent.
- Nu se poate abține, John. - Cui dracu îi pasă?
Domnul să binecuvânteze aceste daruri.
Pe care o să le primim din granițele tale.
Domnul nostru Isus Hristos... Amin.
- Ai auzit de copii aceia? - Da, este groaznic.
- Aveau 16 ani. Și acum sunt morți.
Ce sărbătoare vor avea ei. - Vedeți dacă nu poartă centura?
- Mergeau cu peste 150. - Nu contează.
Cred că tu îți pui centura. - Cine spune că eu nu mi-o pun?
- Dacă mori într-o mașină furată probabil o să ajungi în iad.
- Mâncarea e delicioasă, doamnă Canes. - Da mamă, este grozavă.
- Unde naiba e Carmone? - Poate că a fost rupt aseară.
Uite aici, fii atent. Spune-mi ce părere ai.
- Vrei să te angajezi la poștă? 8, 73 pe oră.
Vrei să fii poștaș? - O să lucrez la poștă.
Dacă plouă stai înăuntru și nu au cum să te concedieze.
- Cum poți s-o dai în bară? - Nu știu, spune-mi ce crezi?
- E bine. Dacă tu ești fericit și eu sunt fericit.
Când e examenul? - De-abia mi-am depus cererea.
Ce faceți?
Doamne! - Ce e așa de amuzant?
Ce este? - Văd că mafia angajează toreadori acum.
- Serios acum, cred că glumești. - De ce nu vă uitați care e moda acum?
- Unde? În Guadalajara? - Putem să mergem acum?
- El se duce la Amy. - Haide, poți să i-o tragi oricând.
- Nu o să fie chiar așa. - O să te căsătorești cu ea.
O so vezi tot restul vieții tale. - Nu și dacă nu îmi pot permite să mă însor.
- E doar un film, poponarule. - Ce spui de Sărutul femeii-păianjen?
- Ce spui să mă pupi în fund? - Atunci nu merg.
- Bine, o să mergem fără tine. Haide, Cesaro.
- Nenorocitule! - Faceți liniște.
Părinții mei dorm.
Michael J. Fox se întoarce dar părinții nu-l mai recunosc.
Nu are nici un sens. - Poate că și-a pierdut memoria sau așa ceva.
- Numai el a călătorit în timp. Nu are nici un sens.
Eu nu știu de ce.
Oricum e ca naiba.
- Porcul dracului! - Dă-mi un șervețel, te rog.
- Ce este asta? - A venit un țăran la mine și mi-a dat-o.
- Pleacă de aici. - Are la gât nu știu ce piatră din război.
- Ar trebui să-i accepți oferta. Clar.
- Ce a spus tipul acela în seara aceea? Să treci pe la el cu treaba aceea.
- Nu e nimic, are o mică treabă la aeroport.
Ai auzit de John Gotti? - Nu.
- E cu familia Gambino și are multe afaceri pe aici.
- De ce te încurci cu ăștia? - Crezi că ar trebui să mă înscriu la colegiu?
- Ce vrea să însemne asta? - Te porți de parcă nu venim din același loc.
- Ce tot spui acolo? - Ce spun acolo?
- Ce dracu e cu accentul ăsta? - Nu vreau să vorbesc ca un dobitoc.
- Frumos. - Știi ce vreau să spun.
Nu vrei să pleci de aici? - Și unde să mă duc?
Întreaga lume e nebună. - Nu și ca aici.
- Ce? L-au împușcat pe papă chiar în mijlocul Vaticanului.
- Majoritatea accidentelor se întâmplă în curtea ta.
Sunt doar îngrijorat pentru tine, atâta tot.
- M-am săturat să fiu un ratat. - Atunci ia-ți o slujbă.
- La o companie de rahat? -90% din lume lucrează la o companie de rahat.
- Dar eu nu sunt ca ei, înțelegi? Eu vreau să am respect în viață.
Și poți să spui ce vrei despre Philly și Cesar dar ei fac bani și sunt respectați de toți.
- E o mare diferență între teamă și respect.
- Nu Mike, toate drumurile duc la Roma.
E aceiași chestie.
- Numai să ai grijă. Nu vreau să te găsesc mort pe vreo stradă.
- Ne vedem. - Bine
- Ți-ai uitat haina. - Nu îmi trebe, poți s-o păstrezi.
Am închis.
Michael, îmi pare rău. - Ce este?
Închide ușa.
Mă bucur să te văd. Eu sunt Cesar.
Tu ești... - Michael.
- Așa e. Ăsta e gunoiul care a încercat să mă facă.
- Nu a făcut chiar... - Spune da sau nu, nu e vina ta.
Bine, ești un puști de treabă, nu vrei să te implici, am înțeles.
Ridică-te în picioare, gunoiule.
Cu tine vorbesc, boule. - Du-te dracu!
- Ai încercat să-l faci să te angajeze? De ce te uiți la el? El nu te poate ajuta.
- Haide, spune-mi adevărul. E adevărat sau nu?
- Așa e. - Ăsta e un da?
Nu a fost așa de greu. Îmi pare rău, mi-am pierdut cumpătul.
Ar trebui să înveți cum să numeri până la 10.
Și să nu mai faci prostii din astea.
Ce ai acolo? Am auzit că ăsta e un suvenir din Vietnam.
Eu nu am ajuns acolo. E unul din cele mai mari regrete ale mele.
E mare păcat. Puteam să-mi iau și eu unul din astea.
Știi ceva? Cred că o să-mi fac un suvenir chiar acum.
Nu! Vă rog!
- Pornește asta! - Nu, vă rog!
- Vrei să mă furi? Vrei să îmi iei mie banii?
Gunoiul dracului! Da!
Nu, te rog!
Acum poți să suni la compania de gunoi să facă curățenie.
- Uite bani gheață, pentru că știu că nu-ți plac datoriile.
Îmi pare rău pentru mizerie.
- Ești nebun? - Ți-am spus că-mi pare rău.
- Nu eu te-am pus să vii cu el la mine aici.
Nu eu i-am tăiat urechea. Credeai că o să fi direct mafiot?
- Dacă ai face liniște două secunde ți-aș putea spune ce s-a întâmplat.
- Lasă-l să vorbească. - Eram în oraș cu Philly.
Am băut ceva. - Cine e Philly?
- Am băut ceva și am vorbit și a intervenit în discuție.
- Încearcă să-l impresionezi. - Du-te dracu.
Mi-am cerut scuze de o grămadă de ori. Du-te dracului!
- O să-mi tai urechea? - O să te bat de numa.
- Haide să te văd. - Destul.
Ce naiba aveți? Sunteți cei mai buni prieteni. Nu o să stau aici să vă bateți.
Vă bat eu pe amândoi. Și tu ești un dobitoc.
- În regulă, ce s-a întâmplat? - Vorbeam cu Philly.
Și am deschis subiectul despre controlul sanitar.
Și apoi apare Cesar și îi spune și lui și el a luat-o razna.
Și peste jumătate de oră îl bate de numai pe tip.
Și apoi am ajuns aici. - Isuse Cristoase.
- Știu, îmi cer scuze. Nu știam că asta se va întâmpla.
Ce dracu credeai că o să se întâmple?
- Am greșit. Te rog, haide că s-a terminat.
Nu-ți fă griji, Cesar te place.
- Nu vreau sa mă placă. Nu vreau să am de-a face cu ei.
Eu nici nu vreau ca el să știe că eu exist.
- Trebuie să te îndepărtezi de tipii ăștia.
- Îmi pare rău, Mike. Serios.
Îmi pare rău. Haide.
Vino încoace. Haide.
Mulțumesc.
- Nu înțeleg cum poți face asta. - Ce să fac?
- Să pui atâta muștar acolo. - Ce are, așa îmi place.
- Vrei și tu? Haide că îți pun.
- Ăsta e tipul acela. - Care?
- De atunci. - Philly îl cunoaște pe puștiul acela.
- Și asta înseamnă că e de neatins? - Eu vreau să controlez situația.
Și dacă tot veni vorba, ieșiți mâine? - Nu știu.
O fată de la școală m-a invitat la o petrecere. Și?
- Și ce? - Pe mine nu mă chemi?
- Ba da, numai vor fi o grămadă de tocilari de la colegiu.
- Ca și tine? - Da, exact ca mine.
Tot ce vreau să spun e că poate nu vă place acolo.
- Ți-e rușine cu noi? - Ce dracu tot spui acolo?
- Știm că nu vrei să ne iei. - Pleacă dracu de aici.
Dacă vreți să veniți bine, dacă nu duceți-vă dracu.
Bine?
- E totul în regulă? - Da, sigur.
Bine, hai să mergem.
- Ce faci, omule? - Bună, Todd.
- E țeapăn ăla. - E de treabă, e coleg cu mine.
- Bună, ai reușit să vii. - Desigur, doar e ziua ta.
Ei sunt prietenii mei... Scuză-mă.
- Care e problema ta? - Nu știu.
- Nu ne lasă să intrăm. - Nu sunteți îmbrăcați cum trebuie.
Arăt eu ca un tocilar?
- Ei sunt prietenii mei. El e Bobby. - Bună, ce mai faci?
- Și el e Carmone. - Bună.
Bună.
- Este în regulă? - Nu vreau să am probleme.
Dacă vin aici să ai grijă de ei. Sunt prietenii tăi.
- Nu te ambala așa. - Mă întorc imediat.
- Care e problema lui? - Nu știu, e un bou.
- Nu ne lasă să intrăm. - Îmi pare rău.
Dar de ce ți-ai luat teniși? - Ce contează ce port eu?
- E în regulă, du-te cu femeia ta. Du-te.
Du-te, pe bune acum. Este în regulă.
- Vă spun cum facem, mergeți prin spate și vă las eu înăuntru.
- Eu oricum am ceva de făcut, nu-i bai. Du-te distrează-te și să ți-o pui.
- Dă-l dracu pe ăsta, o să ne simțim bine.
Bine, ne vedem în spate.
- În două minute veniți în spate. - Bine.
Du-te.
Dobitocule, dă-mi un telefon odată și mergem să jucăm tenis, bine?
Dobitocul dracului.
Carmone! Bobby!
- Bună. - E totul în ordine?
- Da, s-a rezolvat situația. Vrei să bei ceva?
- O marguerita. - Și un jack.
- Arăți bine. - Nu lăsa hainele să te păcălească.
Nici tu nu arăți deloc rău.
La mulți ani! - Mulțumesc.
- Și prietenii tăi sunt din Brooklyn? - Din Elveția, din echipa de tenis.
- E amuzantă chestia cu Brooklyn. - Amuzantă?
- Am observat și în clasă că tu ai ceva mai diferit.
Într-un fel bun. Am vrut să-ți fac un compliment.
Bine, o să țin minte asta.
Vrei să plecăm de aici? Să mergem într-un loc în care putem să vorbim?
Da.
- Asta e minunat. E foarte romantic.
- Îți place localul ăsta? - E bine și aici.
- E groaznic, dar îți mulțumesc. Vrei să te întorci înăuntru?
- Nu, vreau să rămân. - Serios?
- În regulă. - Ai cam trișat săptămâna trecută.
- Cu ce? - Cu testul acela.
Te-am văzut când nu i-ai dat lucrarea lui Foster.
- Pot să explic asta. - Liniștește-te, nu o să te spun.
Prietenii tăi par mai alunecoși dar tu... - De aceea mă pricep așa de bine la asta.
- Ai o față inocentă. Și ești și foarte deștept când vorbești la ore.
- Dar sunt deștept. - Și atunci cum se face că te-am prins?
Poate că te-am lăsat să mă prinzi.
Ce este? - Mă uitam atentă la tine să te țin minte.
Pe dinafară e clar că ești un băiat drăguț, dar pe dinăuntru este clar că ești diavolul.
- Întotdeauna analizezi oamenii? - Mai fac unele analize.
- Bine, am înțeles. Sunt un psihopat. - Nu, nu ești.
- E o priveliște frumoasă. - Da, e minunată.
Eu mă refeream la tine.
Ce este? - Chiar au efect replicile astea?
Văd că la tine nu.
- Bine, mai ai dreptul la o încercare.
O să încerc să iasă bine.
Mă bucur că m-ai invitat. - Și eu.
Ceea ce nu știam era că în timp ce eu o cunoșteam pe Helen Carmone era în Queens.
Vino încoace!
Crezi că te descurci data viitoare? Cum rămâne cu jocurile acelea?
- Îți spun că nu știu. A plătit cineva pentru ele.
- Da? Foarte bine. Treci aici.
Dacă te întorci ți-am spart capul.
Haide, mai întoarce-te o dată. Boul dracului!
Mincinosul dracului! Ce dracu o să facem cu astea?
- O să le vindem, astea sunt minunate.
Putem să le vindem cu 10 dolari bucata.
- Dar dacă era altceva aici atunci puteam să facem bani.
- Unde e zarul? - Acolo.
- Dă-i tu. - Am intrat.
- Ce s-a întâmplat aseară? I-ai tras-o fetii ăleia sau nu?
- Nu a mers treaba. - Stai așa.
Nu avem dreptul să știm dacă ți-ai tras-o sau nu?
- Voi ați plecat, eu am vrut să vă chem.
- Deci i-ai tras-o. - Nu o să vorbesc așa despre ea.
- I-ai tras-o e clar. - Care e întrebarea?
- O să pierzi. - Ia-ți adio de la bani.
- Trebuie să știi răspunsul. - Haide.
- Care e numele a celei mai mari căi ferate din lume?
- Grand Central. - Stai așa.
- Mai trebe ceva. - Gara Grand Central.
- E greșit. - Cum adică?
- E Terminalul Grand Central. - Pleacă de aici.
- Așa scrie. - Oricum e greșit.
- Îmi pare rău astea sunt regulile. - Dă-mi asta.
- Nu a fost corect, așa că... - Tăceți din gură.
Ascultați.
Young Delacruci a murit azi. El a fost sub comanda lui Paul Castelano.
- La naiba, asta e o veste mare. - Ce este?
El era omul de bază al nașului.
- Și? - Și Philly mi-a spus că Gotti îl urăște.
Și cu tipul ăsta mort cine știe ce o să se întâmple.
- Trebuie să-l sunăm și pe Luca Brazzi să-i spunem.
- Și eu am propriile mele probleme. Și ăștia sunt banii mei.
- Nu sunt, ai greșit. - Vrei să încetezi?
În următoarele zile fiecare șmecher din New York a ieșit la iveală.
Toți în afară de șeful Paul Castelano.
Și oricum nu a trecut neobservat de John Gotti.
Iar pentru noi moartea lui Delacroce a rezultat într-o mișcare a maselor.
Pentru că fiecare mafiot din familia Gambino a trebuit să se ducă la înmormântare.
Și Philly nu a mai avut ce să facă cu marfa aceea.
Așa că s-a pregătit pentru o noapte de neuitat.
Dacă erai de prin cartier atunci Frank era în inima ta.
Haideți odată.
Haideți.
Și dacă erai din New York melodia aceasta îți dădea fiori.
Din păcate știrea era că biletele erau contrafăcute.
Și îmbrăcați la patru ace și fără să avem unde să mergem am ajuns la Hamilton.
De ce tot vă luați de mine? De unde să știu că nu e real?
- Vroiam să-l vedem pe Frank Sinatra. - Destul.
- Sunteți gata să comandați. - Da, vreau cașcaval pane.
- Adică doar cașcaval. - E puțin cam diferit.
Trebuie să fie prăjit.
Vrei un sandwich cu cașcaval?
- Da, mai mult sau mai puțin. - Și de ce nu ai spus așa?
E la fel, care e diferența?
- Nu știu cum îl suporți. - Eu cred că e adorabil.
- Și eu. - Mulțumesc, Helen.
- Tu cu ce te ocupi, Angela? - Sunt la școală, la manichiură.
Foarte frumos.
De când vă cunoașteți? - Din grădiniță.
- Da, Bobby era în clasa specială pentru retardați.
Lasă-l pe bebele meu în pace.
Mie îmi place așa cum e. - De ce nu o iei de soție?
- Foarte frumos. - Poftim aici.
Cașcavalul. - Mulțumesc.
- Mă întorc imediat. - Ce este?
- Nimic. Mă duc să mă spăl puțin.
Tot nu l-a făcut cum trebuie.
- Scuză-mă, locul acela e ocupat. - Știu boule, eu tocmai l-am ocupat.
- Nu, stă cineva acolo. E la baie acum.
- Când se întoarce să-i spui să se ducă dracului.
- Care e problema ta? - Bobby.
- Nu e corect. - Ce ai spus?
- Am spus care e problema ta? De ce i-ai luat scaunul prietenului nostru?
- Pentru că așa am vrut. În regulă?
- Nu vrem să facem scandal. - Nu e nici un scandal. O să te bat pe tine.
Și pe poponarul de aici.
- Ai grijă cum vorbești. - Ce?
- Am spus să nu vorbești așa cu el. - De ce?
Ce o să faci? Bună întrebare.
Tipul era un psihopat. Ce puteam să fac.
Numai asta. - Nenorocitule!
S-a zis cu tine.
O să-ți rup gâtul. - Lasă-l în pace!
Bobby!
Nenorocitule!
Chemați poliția!
Ia un scaun!
Haideți să mergem!
Nu știi cu cine te-ai pus. Ești mort.
- Ce a spus? - Nimic. Uită-te ce mi-a făcut.
- Mi-a smuls părul. - Eu mi-s tot spart și el e îngrijorat de păr.
- Unde e fata aceea? - Angela.
- Da, Angela. - A plecat.
- A fost o urgență la academia de frumusețe și a trebuit să plece.
- Haideți să mergem. - De fapt, mie mi-e cam foame.
Aș mânca niște cașcaval. Voi nu? - Du-te dracu!
- Michael. - Scuze.
- Îmi dai și mie cheile? Trebuie să mă duc să mă coase.
- Bine, numai să-i pui benzină. - Desigur.
O să te sun mâine.
Este totul în regulă? - Da.
Nu ai mai scos nici un cuvânt pe drum.
- Sunt puțin speriată. Nu am mai văzut așa ceva până acum.
- Nu ai mai văzut o bătaie? - Unde am crescut eu lumea nu se bate.
- Dar ce fac? Se țin toți de mână? - Puteai să fi omorât.
- Bine, înțeleg. Știu că nu ești obișnuită cu asta.
Stai puțin. Vino încoace.
- Doar nu crezi că asta e vina mea? - Trebuia să-l lași să ia scaunul.
- Dar era scaunul nostru. - Sper că a meritat să-ți facă o cicatrice.
- Nu ai auzit ce i-a spus lui Bobby? - Și voi vorbiți așa cu el.
- Dar e altceva, noi îl iubim. - Așa vă arătați voi dragostea?
- Într-un fel mai ciudat. - Să știi că e foarte ciudat.
Nu spune asta, nu știi cum e acolo.
- Dacă plănuiești să supraviețuiești acolo atunci ai face bine să-ți deschizi ochii.
- De ce crezi că vreau să fac asta? - Din cauza hainelor și a facultății.
Totul este doar o prefăcătorie. - Pe tine te tratez cu respect.
Și asta crezi că e o prefăcătorie?
Nu știu ce să mai cred.
- Ești așa de mândră de tine. Cu părinții tăi bogați și cu fratele tău de la școală.
Chiar crezi că ești mai bună decât mine. - Nu, tu crezi că sunt mai bună decât tine.
- Sigur că da. - De ce trebuie să trișezi tot timpul?
- E clar că nu știi nimic despre mine. - Știu măcar asta.
Te temi să te schimbi pentru că tu crezi că nu ești destul de bun pentru asta.
Și dacă nu joci după regulile voastre atunci înseamnă că ești un ratat.
- Unde ai citit asta? În ziar? - Nu, am văzut-o pe fața ta la petrecere.
Bine, cred că am terminat aici.
- Cred că așa este, nu vreau să ți se deschidă rana.
Du-te dracu!
La ce dracu te uiți?
Oricât de mult încercam, nu puteam să nu mă gândesc la ce mi-a spus Helen.
De fapt, chestia de la local a devenit o problemă serioasă.
Tipul cu care m-am bătut era un ratat și eu i-am spart nasul.
Și pentru un tip ca el era o umilință să ia bătaie de la mine.
Și vroia să mă omoare.
- Ușurel cu ăla. Ia-l de aici.
- Ce este? - Nu ai de ce să-ți faci griji, s-a rezolvat.
- Asta e minunat. Cum ai reușit să faci asta?
- Am vorbit cu Philly. Mike, nu am avut de ales.
Tipul acela e un criminal. Philly o să vorbească cu Cesar.
- Deci s-a terminat? - Nu chiar.
- Ce trebuie să fac? - Să stai cu pistolul la tine tot timpul.
- Vorbesc serios. - Nu trebuie să faci nimic.
O să rezolvăm noi treaba. - Isuse.
- Vrei să te calmezi? Uită-te la tine.
Acesta era locul unde mulți șmecheri veneau.
După ce i-am povestit lui Cesar el a hotărât să intervină.
Numele tipului era Gino și era reprezentat de Jimmy Baggs.
Care era căpitan în familia Bonano.
- Din câte am înțeles tipul vostru a ridicat primul mâna.
- Și eu am înțeles la fel. - Noi nu putem accepta asta.
Știu că lucrurile au luat-o razna dar puștiul ăsta are nasul rupt.
Și vrea să se răzbune. - Ai terminat?
- Da, spune. - Jimmy, îți spun cu tot respectul...
Puștiul ăsta e un nenorocit. - Tacă-ți fleanca.
- Îmi cer scuze, Cvsar. - Acum două săptămâni a intrat în clubul meu
și l-a bătut pe unul mai să-l omoare. Și se aud numai vești rele despre el.
- Dar nu el l-a lovit primul. - Înțeleg asta, Jimmy.
Știu că omul meu l-a lovit dar numai după ce el l-a insultat pe prietenul lui.
Ce vroiai să facă? Și eu dacă eram în locul lui făceam la fel.
Uită-te la mine când vorbesc cu tine. Mi se face greață când mă uit la tine.
Tu ești genul de puști care lovește un câine și sună la hingheri atunci când el te mușcă.
Dacă eu eram în locul lui în seara aceea ai fi plecat de acolo într-un sac.
Jimmy, el e un puști de treabă. Lucrează, merge al colegiu, nu vreau să fie atins.
Dacă îl mai vezi îl saluți pe stradă.
Și mergi mai departe. M-ai auzit?
Cu tine vorbește.
- Te-am auzit. - Deci ne-am înțeles?
- S-a rezolvat treaba. Asta e.
Nu mai vreau să mai aud nimic despre asta. Le spui și prietenilor tăi asta.
Nu mai vreau să mai aud nimic despre asta. S-a terminat.
Acum pleacă de aici și du-te să faci niște bani.
- Puștiul ăsta face numai probleme. - Ce vrei să faci?
- Îmi pare rău pentru Neil. - La toți ne pare.
- Am auzit că Paul nu a venit. - E alegerea sa, el e șeful.
- Da dar putea să arate puțin respect. - E bolnav, își face injecții cu insulină.
Ei bine, transmite-i salutările mele.
Să ai grijă de tine.
- Cesar, nu știu ce să spun. Îți mulțumesc.
- N-ai pentru ce. Ai făcut ceea ce trebuia.
- Asta i-am spus și eu. - Fă-mi și mie o favoare...
Du-te să-mi iei o cafea. - Sigur că da.
I-ai mai găsit urechea tipului ăla?
Stați jos.
Prietenul tău e un puști de treabă. - Da, așa este.
- Să nu uiți cine sunt prietenii tăi. Philly mi-a spus de jucării.
Parcă sunteți Moș Crăciun. Am auzit că te-ai descurcat bine.
- Îți mulțumesc, Cesar. - Viața asta e grea.
E mai ușor să faci un ban în felul ăsta.
Lucrurile sunt cam tensionate acum așa că să fii pe fază.
- În regulă. Mulțumesc.
- E doar o cerere obișnuită. Ce e? - Vreau să știu dacă am completat-o bine.
- Trebuia să-ți scrii numele ca în buletin. - L-am scris.
- Da? - Atunci când ți-ai schimbat numele?
Cum se face că știi toate premiile Oscar de până acum și nu știi să completezi o cerere?
Nu mă pricep la formulare.
- Ce este? - Nimic.
Știu că mai faci prostii dar mă bucur că te angajezi aici.
Sunt mândru de tine. Vorbesc serios.
Ce e? - Mi se pare că ești pe invers.
- Du-te dracu, încerc să fiu de treabă.
În regulă, ești gata?
- Da. - Ăștia nu sunt amatori, sunt criminali.
- Bine, dă-mi un nume. - Juarez.
- Bine, hai s-o facem. - Haide.
- E frumos, dar nu dau 3000 pe el. - Este un inel frumos.
- Știu că este. - E de cea mai bună calitate.
Ți-l dăm cu 2% reducere.
- Ce este, s-a întâmplat ceva? - Vreau să văd dacă scrie, bou" pe mine?
- Domnule. - Haideți.
- Dacă vrei îți arătăm altul. - Crezi că sunt vărul tău?
Îți vine să-i crezi?
- În regulă. Nu vă dau 3000 pe el.
Nu vreau să stau aici toată seara. Știți foarte bine că valorează 1000 e dolari.
- E cu un diamant minunat. - O să vă dau 1200.
- Ești ridicol, las-o baltă. - Bine, eu am încercat.
Mulțumim, mergem în altă parte. Mulțumesc.
- Așteaptă. Ești un hoț. - Și voi ce sunteți?
- Vino înapoi. Haide să îți spun ceva.
- Nu mai te pune să calculezi. 1200 sau am plecat.
- Și cu TVA. - Nu. L-am inclus deja în preț.
Bine.
Îmi dați și o cutiuță frumoasă?
În următoarele zile lucrurile au revenit la normal.
De fapt, mergeau mai bine decât în mod normal.
Era înainte de Crăciun și semestrul era aproape pe terminate.
Și eu am primit o scrisoare care mi-a schimbat viața.
Am intrat la drept.
Întotdeauna am spus că cei ce se bucură pentru tine îți sunt adevărații prieteni.
- Ce s-a întâmplat. - Haide înăuntru.
Și cei cu care împărtășești veștile rele.
Când ești copil și îți moare câinele e ca și cum ai pierdut un prieten.
Dar când ești un adult și pierzi un câine pe care îl ai de când erai mic...
E ca și cum ai pierde o parte din tine.
A fost acum 11 ani, îți vine să crezi? - E multă vreme.
- Mai țineți minte când l-am găsit? - Parcă a fost ieri, nu?
- Era un câine bun. - Parcă era Rasputin.
- Așa e. - A trecut peste toate.
De loviturile mafiei, de boli și a fost lovit de o mașină o dată.
- Și atunci când nu l-am mai găsit. - Stai așa.
A mâncat de la maică-ta. - Și ce dacă?
Probabil s-a sinucis.
- Nu, nu a avut nimic de-a face cu mâncarea.
- Mi-e dor de el. - Lasă, s-a dus într-un loc mai bun.
Acolo sunt numai oase pentru el.
Voi doi nici nu credeți în Dumnezeu.
- Eu nu am spus asta. Numai cred că are un simț al umorului ciudat.
Să ai grijă de câinele meu.
Examenul final a fost foarte ușor.
Au fost trei eseuri despre constituție și eu eram foarte bine pregătit.
E incredibil ce poate face puțin studiu.
Helen.
- Bună. - Bună.
- Pot să vorbesc puțin cu tine? - Da.
- Cum te-ai descurcat? - Cred că destul de bine.
- Tu? - Bine.
Ai fi mândră de mine. Chiar am studiat pentru asta.
- Și cum te-ai simțit? - Diferit.
- Ce-ți mai face... - E bine.
Nici nu o mai simt. - E bine atunci.
- Am intrat la drept. - Felicitări.
E minunat. - Da, e o facultate destul de bună.
Îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat. - Și mie îmi pare rău.
Am spus multe lucruri pe care nu trebuia să el spun.
- Nu-i nimic. Mă bucur că ai făcut asta.
- Poate ar trebui să o luăm de la început. - Bine.
- Ce e? - Nimic.
Mă întrebam cum erai când erai mic.
- Nu știu. Eram scund.
- Cred că făceai pe deșteptul. - Nu.
- Acela e tatăl tău? - Da, e de dinainte ca eu să mă nasc.
- Câți ani ai avut când a murit? - Șapte.
- Doamne, ce s-a întâmplat? - A avut un accident de mașină.
Tocmai cumpăraseră un loc aici.
Și după prima săptămână aici el a murit.
Îmi pare rău.
- Vrei să te uiți la televizor? - Dacă vrei uită-te tu.
- Cât e ceasul? - Opt și cinci.
- Uau! - Ce e?
- Nimic, am uitat. Bobby o s-o ceară în căsătorie pe prietena lui.
E aniversarea lor de doi ani. - E drăguț.
- Dam crezi că o să spună da? - Desigur.
Eu nu prea știu ce să zic.
- S-a pus în genunchi și eu nu mi-am dat seama ce face.
A vrut să mă ridice. - Și apoi am văzut inelul.
- Haide să-l vedem. - Mamă!
- E minunat. Felicitări. - Mulțumesc.
- În sfârșit am o fiică. - Toate cele bune.
- Fă un toast, Michael. Pentru cuplul fericit.
Ceea ce nu știam era că în același timp în Manhattan...
Un alt fel de petrecere avea loc.
Asasinarea celui mai mare șef mafiot a făcut furori în lumea mafie